Gud være lovet, at I endelig er kommet.
Og du er langt smukkere, end jeg havde forestillet mig.
Undskyld mig?
Er du ikke kommet til det arrangerede ægteskab?
Nej.
Leder du evt. Efter en husbond?
Nej.
Hvad bringer dig så til vores by?
Vi har hørt, der for nylig er ankommet fremmede,
en barsk gruppe, der praler af mange Wraith-drab?
Vi mener, de nok er satedanere.
Åh, du mener de tre larmende drukkenbolte,
der tilbringer deres tid på værtshuset?
- Det lyder som dem. - De har indlogeret sig på den lokale kro.
- Tak. - Det var så lidt.
Og skulle du ombestemme dig med hensyn til en husbond...
Jeg tjekker kroen, du tjekker værtshuset.
Lyder fint.
Hej.
Jeg leder efter tre personer, der for nylig er ankommet.
Jeg har hørt de grådigt konsumerer store mængder mad og alkohol.
De har også pralet
af deres nylige succeser mod wraitherne.
Dem du søger,
er enten meget tapre eller meget dumme.
Hvordan det?
Hvis wraitherne hørte om deres pralen,
kunne det blive ubehageligt for dem.
Jeg tvivler på, at wraitherne hører det.
Selvfølgelig ikke.
Men wraitherne bruger ikke kun deres egne øre til at høre.
Kender du dem, jeg søger?
Desværre. Jeg passer mig selv,
det burde du måske også.
Og du burde give dit uopfordrede råd,
til en der er interesseret i at modtage det.
Med den attitude kunne du kommer galt af sted, eller værre.
Hvad skal vi først tage? Ørene eller de smukke øjne?
Hvad med dit hoved?
- Ronon! - Ara, Rakai!
- Har du hørt rygtet? - Hvilket rygte?
- Glem det. - Vent. Hvad handler det her om?
Det ville være uansvarligt, hvis jeg sagde noget.
Men når du presser sådan,
IOA har taget den endelige beslutning.
De har valgt Atlantis' nye leder.
Hvem er det?
Det er ikke officielt endnu,
men rygterne siger, at de har valgt deres ekspert
i alteranteknologi og Replikator-aktivitet.
Hvem lyder det som?
- Dig? - Ja, hvem ellers?
De hældte til en med en videnskabelig baggrund...
Hvorfor ikke? Det er på tide, en af os
får noget magt.
- Og med "os," mener du "dig." - Netop.
Det er lidt skræmmende. Mine beslutninger
vil ikke kun betyde noget for byen, men for hele galaksen.
- Meget skræmmende. - På den anden side,
tvivler en leder aldrig på sig selv.
Jeg kan klare udfordringen, det ved jeg. Jeg vil gøre dem stolte.
Radek, jeg vil gøre dig stolt.
Wraith-Replikator krigen er i fuld gang.
Jeg har hørt, replikatorerne giver den gas
i deres sidste offensiv.
Det er godt nyt. Godt arbejde.
- Hej! - Jeg har rapporterne klar til dig.
Sam! Hvad sker der?
Jeg gør bare klar til den nye ledelse.
- Jeg ved det allerede. - Gør du?
Jeg mener ikke, IOA kunne have valgt bedre.
- Tak, Rodney. - Nej, nej, nej, det er alt for galt.
Hvad?
"Tak, Rodney." Nej, nej, vent lidt. Er det...
Ja, det er vores nye chef.
- Jeg troede, I var døde. - Det troede vi også.
Hvordan overlevede I Wraith-angrebet på Sateda?
- Vi var der ikke. - Det forstår jeg ikke.
Da vi besluttede at bekæmpe wraitherne,
ventede vi ikke bare, til de kom til os.
Vi begyndte at lave missioner mod deres baser.
Det var hurtige angreb. Ind, ramme dem hårdt, og ud igen.
Ved denne lejlighed gik det galt med at komme ud igen.
Jeg så darterne ramme jeres position.
Men du så ikke, vi havde fundet et hulesystem i skråningen.
Da wraitherne angreb,
kollapsede indgangen, og vi var lukket inde.
Det tog tre dage at grave os ud.
Og da var de overalt.
De planlagde tydeligvis et angreb.
Det tog os to uger, før vi kunne komme
igennem porten, og da var det for sent.
Da vi kom tilbage til Sateda, var alt væk.
Det er jeg ked af. Jeg skulle ikke have efterladt jer.
Vær nu ikke dum, Ronon.
Da du førte anden deling til porten,
kunne du umuligt vide, darterne ville komme igennem.
Hvis vi var taget med dig,
ville vi være blevet slået ihjel ved angrebet på Sateda som alle andre.
Den eneste grund til at du overlevede, var fordi de lod dig flygte.
- Har I hørt om det? - Vi har hørt historier.
Man sagde, du var to meter høj og var så stærk som fem mænd.
Folk overdriver.
- De sagde, at du dræbte 100 wraithere. - Det lyder rigtigt nok.
Jamen, så lad os skåle for vores fjenders ulyksaglighed,
og venners genforening, der er vendt tilbage fra de døde.
Ja.
CHEYENNE BJERGKOMPLEKS
Den dag jeg forlod Chulak, sagde mester Bra'tac:
"Lær af din fortid, men lad den ikke styre dig."
Det er et godt råd.
Jeg vil stadig savne dette sted, og jer alle sammen.
Jeg ville have været fornærmet, hvis det havde været anderledes.
- Ti år er lang tid. - Det har været ti gode år.
Vi har besejret talrige fjender og overvundet mange fare.
Det har aldrig været kedeligt.
Vi har opnået meget,
men nu har Atlantis brug for dig.
Ja. En del af mig ser frem til det, men...
Du ved, måske er det for tidligt,
at jeg efterlader løse ender her.
Dit arbejde vil fortsætte, bare et andet sted.
Du er blevet vist en stor ære, oberst Carter,
og jeg synes, du skal tage imod den.
Og du skal vide.
Selvom vi ikke skal med dig, vil SG-1 altid være i nærheden.
Så I kommer på besøg engang?
Syv vilde heste kunne ikke holde mig væk.
Godt svar.
Så sandelig.
Godt.
Nu skal jeg af sted.
- Hvad er det? - Det er en frugtblanding,
fra alle de verdener vi handler med.
- Jeg tænkte det ville være betænksomt. - Prøv latterligt.
Hvad ville du foreslå?
Måske nogle blomster. Du kunne udsmykke hendes bolig.
Blomster.
Tag denne og smut.
- Oberst Carter, velkommen til Atlantis. - Tak. Det er godt at være her.
I skal vide, at jeg er beæret over at sidde i denne stilling.
Jeg er fuldt ud engageret i denne ekspedition,
og vigtigst af alt, i jer.
Jeg ser frem til at arbejde sammen med jer.
Tak.
- God tale. - Tak.
Jeg tager mig også af bryllupper og prisuddelinger.
Book tidligt for ikke at blive skuffet.
- Skal vi gå tilbage og kigge på kahytterne? - Ja.
- Rodney. - Sam.
Svier, ikke?
Hvad har I tre haft gang i, i så mange år?
Spise, drikke,
dræbe wraithere.
Vi har ramt dem flere gange, end jeg kan tælle.
Slået temmeligt mange ihjel.
For ikke at tale om de 12 dartfly, vi har skudt ned.
Vi er bevæbnet, mobile,
og sommetider har vi gode efterretninger.
Det lyder til at køre godt.
Der har været nogle ofre.
Hvad mener du?
Vi var fem der kom ud af den hule.
Men Marika døde, ved det første angreb på wraitherne,
og Hemi sidste år.
Det har ikke været let.
Vi har ikke meget at gøre med, men vi klarer os.
Sommetider er det ikke nok.
Jeg kan måske hjælpe. Vi har mandskabet og udstyret.
Mine venner og jeg, vi kan...
Nå men, skål for Marika og Hemi.
- For Marika og Hemi. - For Marika og Hemi.
Tak.
Hej, Rodney. Kom bare ind.
Jeg har en lille ting med for at pifte rummet lidt op.
Jamen tak. Det var rart. Der er en vase der.
Oberst Sheppard havde den med.
Det er åbenbart forskellige frugter
fra vores handelspartneres planeter.
Jeg synes, det var en betænksom gestus.
For fanden da...
Nå men, Jeg ville bare...
Jeg kom bare for at byde dig velkommen, og se hvordan det går,
og om du mangler noget.
Har jeg sagt, jeg har en kæreste?
- Undskyld, hvad? - Jeg har en kæreste.
Jeg bringer det bare på banen, fordi du er ankommet,
og vi skal arbejde en del sammen, og du ved,
- jeg tænkte bare at grundet vores fortid... - Vores fortid?
Du ved, kærligheden der er mellem os,
og har været der længe.
- Rodney! - Det skal bare ikke være akavet
mellem os, forstår du?
Sådan som det er nu.
Rodney, vi klarer den.
Selvfølgelig. Jeg klarer den. Jeg tænkte bare... Med dig...
Jeg hører du er chefen.
Ronon, det oberst Carter. Sam, det er Ronon.
- Han er... - Satedaner og en fra holdet.
Hvad kan jeg gøre for dig?
Nogle venner skal til Atlantis,
og jeg skal have din accept først.
Desværre forhindre nogle nye sikkerhedsprocedure mig
fra, for øjeblikket, at tillade nogle besøg udefra.
- Hvem har beordret det? - Det var et direktiv fra IOA.
- De behøver ikke vide det. - Ronon, hun er...
Jeg er overbevist om, at du er klar over, hvilken prekær situation vi er i.
Det er altafgørende, at basens position forbliver hemmelig.
Det vil den. Det er mine folk. Jeg står inde for dem.
Det er jeg klar over, men nu er vi på en ny planet
med nye regler.
Og en ny leder.
Weir ville aldrig have tvivlet på mig.
For det første, Ronon, så tvivler jeg ikke på dig.
Reglerne gælder for alle på basen.
Og for det andet,
er jeg ikke dr. Weir.
Hold da op.
- Er han altid sådan? - Nej, nej...
Det var faktisk ham på en god dag.
Okay. Prøv sammen og, drej!
- Øv jer. - Hej.
- Det gik hurtigt. - Ja, det sagde jeg jo.
Du kunne have taget dig mere tid.
Vi overvejer at blive lidt længere.
Hvor vil I så tage hen?
Hvor som helst.
Det er det gode ved ikke at være bundet.
Man bor hvor man har lyst til, og man rejser når man er uønsket.
Jeg håbede, mit folk ville være
lidt mere gæstfri, men...
Tag dig ikke af det. Jeg forstår.
Det er ikke alle der bliver inviteret til Atlantis.
Se ikke så overrasket ud.
Du rejser ligeså meget omkring i galaksen som os
og før eller siden, hører du rygter
om nye folk i alteranernes by,
og en flygtning der gik sammen med dem.
Jeg er ked af det.
Jeg ville ønske, jeg kunne have været ærlig fra starten.
De viste dig tillid, og du svigtede ikke.
- Det forventede jeg. - Men alligevel...
Troede du, de ville gøre en undtagelse, fordi du spurgte?
- Jeg skal forestille at være deres ven. - Nej.
Du er deres allierede. Deres gæst.
Jeg, Rakai, Ara, vi er dine venner.
Jeg tror, de er gode folk.
De hjalp dig, da du manglede hjælp, og jeg hører,
de har skadet wraitherne meget.
Det må man respektere.
Men derfor skal du ikke binde dig til dem.
Sådan som jeg ser det,
hører du til sammen med os.
- Ret imponerende ikke? - Det er ærlig talt lidt overvældende.
Når en med din fortid siger det, så siger det noget om det.
John, dit navn var på listen over mulige kandidater.
Det ved jeg.
Jeg så hvad de gjorde ved Elizabeth.
Jeg misundte hende ikke. Ej heller dig.
Tak.
For de fleste af os, er det med Elizatbeth ikke overstået.
Hun er stadig derude et sted.
Tror du virkeligt stadig hun er i live?
- Der er kun en måde at være sikker. - Du foreslår vi tager tilbage?
Vi skulle have gjort det før, men IOA har lagt det døve øre til.
Nu da du er leder, kunne du måske give mig grønt lys.
Jeg beklager, men det er for farligt.
Det er ikke farligere end sidste gang.
Det var anderledes.
Og I havde en fordel dengang, der er væk nu.
Hun gav os den fordel.
Vi er her, på grund af det hun gjorde.
Tro mig, jeg ved det.
Jeg ønsker ikke at efterlade nogen,
ligesom du heller ikke gør.
Men jeg sender ikke dig, eller andre på en selvmordsmission.
Vis mig en plan
der har en lille chance for at lykkes, og jeg vil overveje det.
Uden det, så beklager jeg.
Der er ikke noget jeg kan gøre.
Okay.
- Du virker ved siden af dig selv i dag. - Jeg har det fint.
- Hvad er der galt? - Ikke noget. Det har jeg sagt.
Godt så. Så træner vi vel bare videre.
Der er ikke noget galt.
Okay, hold op med at slå!
For fanden! Jeg siger det.
Jeg overvejer at forlade Atlantis.
Hvor vil du tage hen?
Skal det være et valg
mellem Atlantis og dine satedan-venner?
De er mere end mine venner, Teyla. De er min familie.
Vi har altid været der for hinanden.
- Du vil ikke forstå det. - Jeg er uenig.
At forlade mit folk, athosierne, for at bo her på Atlantis
var en svær beslutning.
Jeg var deres leder.
For nogle, den eneste leder de havde haft.
Og selvom jeg bare var en tur gennem stargaten væk,
tænkte jeg nogle gange, at jeg havde svigtet dem.
- Er du kommet over det? - Nej.
Jeg spørger stadig mig selv, om det var den rigtige beslutning.
Men så husker jeg, at jeg hjælper mit folk,
og resten af menneskene i galaksen bedst herfra.
- Teyla har allerede talt med dig, ikke? - Vi har snakket lidt.
- Lad høre. - Høre hvad?
Hvad end du har at sige.
- Jeg siger ikke noget. - Aha?
Det er unødvendigt, du ved hvad jeg vil sige.
At du er et værdifuldt medlem af gruppen,
og det ville være svært at finde en anden.
Og at du tror, du skal tilbage
for at finde noget du har mistet, men der er ikke noget at tage tilbage til.
Sateda er ødelagt, og at være på flugt
vil ikke bringe det tilbage.
- Du vil ikke sige noget af det? - Det behøver jeg ikke.
Det handler ikke om, at jeg vil udbedre fortiden.
- Hvad så? - De har brug for mig.
Det har de altid haft. Jeg passede på dem,
og fik dem hjem i live efter kamp.
Du er kun en mand, Ronon. Du kan ikke beskytte dem for altid.
Sikkert ikke.
Men det er der, I kommer ind i billedet.
Vi har efterretninger om et Wraith-mål.
Wraitherne og replikatorerne smadre løs på hinanden
for tiden.
Jeg tror det er uklogt, at lave en mission mod dem.
Jeg tror du ombestemmer dig, når du hører detaljerne.
- Lad høre. - Ikke endnu.
Tyre, Ara og Rakai skal være med.
Vil du angribe et Wraith-laboratorium?
Nu rabler det da for dig.
Det er et våben laboratorium.
Vi mener, det er underbemandet.
Vi ved at wraitherne bliver angrebet på mange fronter.
De har ikke ressourcerne til at beskytte alle deres anlæg.
Hun sagde stadig "underbemandet", ikke "ubemandet."
- Der er stor forskel. - Det betyder ikke noget, vi kan klare det.
Hvorfor har I så brug for os?
Det har vi ikke.
Vi har brug for jeres hjælp, når vi er færdige.
Jeg forstår. Vi er jeres chauffører.
Dette er vores mål.
Det ligger en halv dag fra porten til fods.
Hvis vi havde et fartøj, kunne vi være ude,
før der kommer forstærkninger.
I skal bare flyve. Vi klarer fodarbejdet.
Det er meget betænksomt af jer, men så er vi fuldt ud med.
Og hvorfor skulle vi det. Det ville da være fint
at få fingrene i Wraith-teknologi,
men kun hvis faldt over en bunke,
- eller købte noget på eBay, men... - Jeg tror han prøver at sige,
at vi ikke vil sætte vores liv på spil
for det.
Måske vente et par måneder, så replikatorerne og wraitherne
kan blødgøre hinanden, så spiser vi frokost, og snakker om det igen.
En af de ting de arbejder på,
er en måde at slukke for Replikator-angrebskoden.
- Kan man det? - Det er sket en gang før.
Måske var det wraitherne første gang.
- Det må ikke ske. - Nej.
Hvis krigen mod replikatorerne slutter, kan wraitherne igen
fokusere på resten af galaksen.
Nå...
Er du med?
Dine venner virker kompetente nok,
men hvis jeg gør det her, er alle klar,
så ingen forpurre missionen og vores liv.
Det er ikke deres første gang.
Måske er det første gang med andre,
og det skal ikke blive til konkurrence.
Jeg styrer min gruppe. Gør du det samme.
Det er også din gruppe.
Ja...
Jeg ville have sagt det, jeg har taget min beslutning.
Når denne mission er slut, forlader jeg Atlantis.
Kom indenfor.
Pakker du?
Ja.
Det at du har alle de ting her,
fortæller mig, at du anser Atlantis for dit hjem.
- At du var glad her. - Det var jeg også.
Det er jeg.
Dine venner er bekymrede for dig.
Det burde de ikke være, jeg kan klare mig selv.
Det er ikke pointen.
Da du tilsluttede dig Atlantis,
blev du en del af noget.
Og om du kan lide det eller ej, så har du rødder her.
Folk der bekymre sig om dig, og er afhængige af dig.
Det er nok sværere at vende ryggen til os, end du tror.
Jeg vender jer ikke ryggen.
At jeg ikke er med Sheppard, betyder ikke at
jeg ikke vil hjælpe Atlantis eller sætte mit liv på spil for jer.
Jeg tvivler ikke på din loyalitet, kun det smarte i at rejse, hvis du
ikke vil vende Atlantis ryggen.
At koordinere vores kræfter er måske ikke så nemt.
Det finder vi ud af, ikke?
Jeg skal bede dig genoverveje dit valg.
Og hvis jeg ikke vil,
med alt det jeg ved om Atlantis,
vil du prøve at stoppe mig?
Jeg håber ikke, det ender sådan.
Sæt os ned ved den sydlige ende.
Vi vil møde mindre modstand, hvis vi kommer ind bagfra.
Forstået.
Vi fører an. I dækker vores ryg.
Ved du, hvor du er på vej hen?
Vores mål er på 2. plan.
Kunne du være mere præcis?
Vi har ikke en plan over stedet, hvis du spørger efter det.
Hele det andet plan er under maksimum beskyttelse.
Hvis du er usikker, ville det så ikke være ufordelagtigt
for os at følge efter?
Det er bedre sådan. Wraith-baser er meget forvirrende.
Vi ved hvad vi leder efter.
Og det gør vi ikke? Det er ikke ligefrem vores 1. mission.
Ja? Hvor mange wraithere har du dræbt mand til mand?
- Det er ikke, det handler om. - Det tænkte jeg nok.
Vi har faktisk nakket moderskibe.
- I forhold til os, er I amatører. - Rolig.
Hvis vi ikke kan være flinke, så lad os droppe det.
Vi skal nå langt på kort tid,
så vi følger jer.
Så deler vi os op i to hold, når vi når andet plan.
Er det i orden?
- Ja. - Godt.
Vi nærmer os målet.
Så er det nu.
- Skynd jer! - Jeg klarer den.
Alle ind.
Vi går denne vej. I går den vej.
- Kontakt os hvis I finder noget. - Ja.
Held og lykke.
Ronon.
Kom så.
Hvad tror du? Testindivider?
Eller en Wraith-version af en salgsmaskine.
Jeg bryder mig ikke om at sige det, men vi kan ikke hjælpe.
Vi må fortsætte.
Ja.
Det har været for nemt og for stille.
Jeg kan lide fredeligt og nemt. En god afveksling.
Wraith!
Ronon, vent!
Ronnie, få døren op.
Skide være med det!
Helt ærligt, det virkede for ham!
Jeg klarede det!
Gud være lovet, at det er jer tre. De har Teyla og Sheppard og...
Tag ham med.
Hvem er amatør nu?
Ronon, hvad er der sket?
Jeg skal tale med oberst Carter nu.
- John, er du okay? - Har lidt tømmermænd.
Det at Ronon og hans venner ikke er her, er et godt tegn.
Egentlig ikke.
De er grunden til at vi er her.
- De lagde en fælde. - Hvad mener du?
Jeg mødte dem, da jeg flygtede.
- De lammede mig. - Er du sikker?
Det kunne ikke misforstås.
- Var Ronon med dem? - Jeg så ham ikke.
Den der.
Vent lidt venner.
Rodney.
- Forbliv stærk, Rodney! - Jeg skal prøve.
Jeg klarer den.
Jeg kaldte Sheppard,
men fik intet svar fra ham, Teyla eller McKay.
- Og hvad med satedanerne? - Vi kom væk fra hinanden.
- Jeg tror, wraitherne fik dem også. - Det var vist ikke så nemt alligevel.
Vi er gået fra støtte til redning.
- Dr. Zelenka, gør en jumper klar. - Ja, Oberst.
De regner med, at vi kommer.
Vi siger to jumpere.
Hvor skal vi hen?
Jeg kan ikke lide overraskelser.
Jeg kiggede altid i mine julegaver,
fordi jeg ikke kunne vente.
- Jeg kan huske en gang... - Vi skal bruge din hjælp.
Med hvad?
Du pillede ved Replikator-angrebskoden.
Jeg aner ikke, hvad du snakker om.
Jeg har måske lavet nogle ændringer. Og så?
Det er ikke første gang de udfordre os.
Så det var wraitherne der deaktiverede angrebskoden.
For mange tusind år siden, sejrede vi over alteranerne.
Galaksen var vores, og så kom de ting.
- Du kan ikke lide dem... - De er en pestilens.
De er ikke engang levende.
Man kan ikke spise dem, så de er ubrugelige.
De er maskiner. Maskiner kan omprogrammeres.
Okay, fint. Hvad skal du bruge mig til?
Vi har forsøgt at uploade deaktiveringsvirusen igen.
Det er ikke lykkedes os.
Du skal ændre, det du lavede om
så virusen virker igen.
Selvfølgelig. Jeg forstår.
Det kan blive svært.
Testindividet vil gøre det nemmere for dig.
Testindividet?
En replikator.
Min gud.
Jeg har tænkt over det, og du skal vide
at når tiden er inde,
vil jeg respektere din beslutning, om din fremtid ved os.
Det kan blive den eneste mission, vi tager på sammen.
Så må vi hellere gøre det godt.
Dr. McKay, skrider det fremad?
Det går lidt langsomt.
Altså at genskabe originalkodens opsætning
er ikke noget jeg kan genskabe natten over.
Det vil skuffe oberst Sheppard og Teyla.
Det sørger jeg for.
Jeg kan måske få det ordnet før.
Jeg forstår, du vil trække tiden, i håb om
at I vil blive reddet.
Jeg har faktisk lige hørt, at de er på vej.
Men vi venter dem.
- De flytter sig. - Tak, jumper 2.
- Tag os ned, løjtnant. - Ja, oberst.
Kom så, kom så!
Der er et strømrelæ bag denne mur.
- Er I okay? - Det var på tide.
Hvis der var gået længere tid, havde vi reddet os selv.
Klarede Ronon den til Atlantis?
- Det gjorde han. - Hvor er han?
Vi delte os op.
Beskyt indgangen. Afsted.
Kom så, lad os komme ud.
Hvor holder du dem fanget?
Hvorfor spørger du ikke dine venner?
- Sikret. - Sikret? Du kunne have skudt mig!
Åh, nej. Åh...
Lad os finde Ronon.
Tag jer af ham.
Er I Wraith-tilbedere?
- Ronon, du må forstå at... - Efter det de gjorde ved Sateda?
Sateda er ødelagt, og det er vores tidligere liv også.
Vi måtte vælge.
At dø med fortiden, eller leve for fremtiden.
- Hvad har de gjort ved jer? - De belønnede os
med evigt liv.
Du kan opnå det samme, hvis du vil.
Vi forsøgte at stå i mod, men wraitherne var fast besluttet.
De viste os vores fremtid.
Vi kunne opleve vores liv slutte,
vi blev presset til kanten, så vi kunne se sandheden,
og tog os så tilbage.
Vi så det igen og igen og igen...
- Til de knækkede jer. - Til vi accepterede sandheden.
Og deres gave?
Ronon, slut dig til os.
- I er sindssyge. - Lad ikke din stolthed stå imellem!
Som Marika og Hemi.
De døde ikke på en mission, vel?
Dræbt, da de ikke lod sig omvende.
De blev dræbt af deres stædighed.
Begå ikke den samme fejl. Slut dig til os!
Nej. Aldrig.
Løb. Løb mens I kan,
for næste gang vi mødes, bliver det ikke som venner.
Der bliver ikke en næste gang.
- Vi afslutter det som satedanere. - I er ikke satedanere!
Rakai, nej!
- I har ingen ære. - Ingen våben.
Er der ikke nok døde?
Var?
Ronon, hvor er dine venner?
De er lige her.
Lad os tage hjem.